Predavanje "Kako je nastalo Blidinje jezero"
2026-02-06 19:00 - 20:00 (Europe/Zagreb) | Skupština Hercegbosanske županije, Kralja Zvonimira 32, Tomislavgrad, 80240, Bosnia and Herzegovina

Radionica za djecu "Kupreške rukavice"
2026-02-05 11:00 - 13:00 | Hrvatski dom Kupres, Kupres, Bosnia and Herzegovina

Alan Hržica "Večer slavljenja" u Livnu
2026-01-31 20:00 - 21:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Putovanja od Sahare do Nordkappa: Željan Rakela stiže u Tomislavgrad
2026-01-31 19:00 - 21:00 | Kulturno-informativni centar Tomislavgrad, Tomislavgrad
Udruga Kulturni horizont i Moto klub Konjanici iz Tomislavgrada organiziraju putopisno predavanje i moto-edukaciju, koje će se održati u subotu, 31. siječnja 2026. godine, s početkom u 19 sati u Kulturno-informativnom centru u Tomislavgradu.
Predavač će biti Željan Rakela, jedan od najpoznatijih motoavanturista na ovim prostorima, koji će tom prigodom predstaviti svoju knjigu ”300.000 kilometara motoavanture”.
Putovanja od Sahare do Nordkappa
U knjizi su opisana Rakelina putovanja kroz Saharu, Murmansk, ledeni Nordkapp te najvruću pustinju na svijetu Dašt-e Lut u Iranu. Autor je motociklom prolazio i kroz Himalaje, vozio se u blizini egipatskih piramida, putovao kroz brojne europske zemlje, Sjevernu Ameriku i Australiju.
Kako ističu organizatori, Rakelina životna priča obiluje jedinstvenim iskustvima i nosi snažnu osobnu poruku, a predavanje je zamišljeno kao spoj putopisne inspiracije i edukacije o sigurnoj vožnji motociklom.
Humanitarni moto-projekt
Željan Rakela predsjednik je Moto kluba BMW Dalmacija te nositelj humanitarnog moto-projekta ”PROJEKT 120 – Bradata vožnja Extreme”. Projekt obuhvaća cilj prelaska 120.000 kilometara radi prikupljanja 120.000 eura za Županijsku ligu protiv raka Split, namijenjenih Kliničkom bolničkom centru Firule.
Životna priča motoavanturista
Rakela je rođen 27. listopada 1976. godine u Splitu. Prvi kontakt s motociklom imao je 1981. godine na otoku Braču, gdje ga je otac Jakov vozio na motociklu MZ 125 ccm.
Iako kacige tada nisu bile obavezne, upravo su ti rani doživljaji, kako navodi, oblikovali njegovu trajnu ljubav prema motociklima, putovanjima i avanturi.

Bodljikava avantura
2026-01-30 19:30 - 21:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Noć muzeja u Tomislavgradu
2026-01-30 18:00 - 22:30 | Kulturno-informativni centar Tomislavgrad, Tomislavgrad
Kulturno-informativni centar, u suradnji s Franjevačkim muzejom Tomislavgrad, i ove godine organizira već tradicionalnu, a ove godine jedanaestu po redu Noć muzeja, u petak, 30. siječnja 2026. godine.
Vanja Radauš i Ivan Kožarić, dva snažna i osebujna umjetnika hrvatske moderne, susreću se na izložbi u Gradskoj galeriji KIC-a u Tomislavgradu. Njihova djela svjedoče o slobodi izraza, istraživanju forme i dubokom promišljanju čovjeka i prostora u kojem živi. Izložba se otvara 30. siječnja u 18:20 sati, u sklopu manifestacije Noći muzeja 2026. Posebna zanimljivost je VR animacija krunidbe kralja Tomislava na Duvanjskom polju, koja posjetiteljima nudi novo, suvremeno iskustvo umjetnosti. Pozivamo vas da nam se pridružite i doživite spoj tradicije i novih tehnologija.
A iz Arheološkog muzeja u Zagrebu u Franjevački muzej Tomislavgrad stižu predmeti nikad izlagani niti publicirani u stručnoj literaturi! Izložba koja će biti otvorena na Noći muzeja nudi širi pogled na odnos antičkog čovjeka prema životinjama. Životinje su u potpunosti prožimale drevni svijet i igrale važnu ulogu u grčko-rimskoj religiji i kulturi, simbolici i umjetnosti. Izložba će biti otvorena u 19:00 sati.
Za posjete će u vremenu od 19 do 22 sata biti otvorene Džudža Džaferova džamija, pravoslavna crkva sv. Nikole, i spomen-bazilika sv. Nikole Tavelića kao i sve stalne postave franjevačkog muzeja.
A u našoj kino-dvorani u 20:00 sati SLOBODAN ULAZ na filmsku poslasticu povijesnu dramu ”Nuremberg”, kao poklon našim kinoljupcima.

„Mato Kaić – svjetlopisi pod bosanskim nebom“
2026-01-30 - 2026-04-01 | Etnografski muzej Split, Iza Vestibula 4, Split, 21000, Croatia (Local Name: Hrvatska)
Franjevački muzej i galerija Gorica – Livno poziva sve Livnjake, prijatelje Livna i zaljubljenike u fotografiju da se pridruže otvorenju izložbe „Mato Kaić – svjetlopisi pod bosanskim nebom“, koje će se održati u petak, 30. siječnja 2026. godine, u 19 sati, u Etnografskom muzeju Split. Ulaz na izložbu je slobodan.
Izložba je posvećena Mati Kaiću, prvom livanjskom fotoamateru s početka XX. stoljeća, čiji radovi i danas, deset godina nakon prve izložbe u Livnu (2015.), privlače veliku pozornost javnosti. Ovaj samozatajni intelektualac, umjetnik, gospodarstvenik i ratar fotoaparatom je zabilježio vrijedne prizore rodnoga kraja, Kupreškoga polja, Sinjske alke, Splita i splitske luke te Rijeke Dubrovačke.
Kaićevi svjetlopisi istodobno imaju dokumentarnu i umjetničku vrijednost. Kroz njegove kadrove otkrivaju se priče o svakodnevnom životu, zaboravljenim običajima, ljudima i krajolicima jednoga prošlog vremena, zbog čega je izložba zanimljiva posjetiteljima svih generacija.
U vrijeme kada je Kaić stvarao, fotografije su se snimale kamerom na staklene ploče, s kojih su se naknadno razvijale na papir. Njegova sačuvana ostavština danas broji 377 negativa i pozitiva na staklenim pločama, od kojih se 327 čuva u Franjevačkom muzeju i galeriji Gorica – Livno, dok se preostalih 50 nalazi u obitelji Kaićeva rođaka Ive u Zagrebu. S obzirom na krhkost ovog medija, pravo je čudo da su ploče sačuvane do danas.
Uz svjetlopise, posjetitelji će imati priliku vidjeti i Kaićevu fotografsku opremu, originalne staklene ploče, kao i literaturu iz koje je crpio znanje o fotografiji i fotografiranju.
Za sve one koji ne budu mogli prisustvovati otvorenju, izložba će biti otvorena za posjetitelje do 1. travnja 2026. godine.

Premijera filma "Svadba" u Livnu
2026-01-28 19:30 - 21:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

fra Pavao Posilović (1597. - 28. 1. 1657.)
2026-01-28
Pavao Posilović (Glamoč, oko 1597. – Rama, 28. 1. 1657.), je bio hrvatski franjevac, književnik i biskup iz Bosne i Hercegovine.
Pavao Posilović rođen je krajem 16. stoljeća u Glamoču, Tropolje. Franjevačkom redu je pristupio u Visovcu te odlazi na studije u Italiju. Nakon diplomiranja iz filozofije i teologije vraća se u franjevačku provinciju Bosnu Srebrenu. Dana 16. lipnja 1642. imenovan je za skradinskog biskupa te 7. rujna iste godine i zaređen. Glavni posvetitelj je tada bio talijanski kardinal Giovanni Battista Maria Pallotta, a suposvetitelji Alfonso Gonzaga i Patrizio Donati. Nakon toga je bio upravitelj upražnjenih biskupija u ugarskom dijelu pod turskom vlašću. Dana 25. listopada 1655. imenovan je za duvanjskog biskupa. Kao apostolski vikar boravio je u Slavoniji.
Pavao je napisao dvije knjige bosančicom:

Cvijet od kriposti duhovni i tilesnije prikoristan svakomu virnomu krstjaninu koji ga šti često (Venecija, 1647.)
Naslađenje duhovno, koji želi dobro živiti, potom toga dobro umriti (Venecija, 1639.; 1682.).

Film „Alpski ratnici“ u Kupresu
2026-01-26 18:00 - 19:30 | Hrvatski dom Kupres, Kupres, Bosnia and Herzegovina

Obljetnica utemeljenja KUD "Rudine" Vidoši
2026-01-24
Ideja, da se formira kulturno umjetničko društvo o župi Vidoši, stara je nekoliko godina, da bi se ozbiljnije počelo razmišljati pred Božić 2009. godine, točnije polovica XII. Mjeseca 2009. godine.
Prvi sastanak (inicijativa) održan je polovicom prvog mjeseca 2010. godine, u prostorijama župne kuće u Vidošima, na kojoj je nazočilo oko 50-ak župljana, župnik fra Pere Kuliš i župni vikar fra Božidar Blažević.
Na tom sastanku izabran je Inicijativni odbor (Stipe Bandov, Josip Perković, Magdalena Čečura, Zoran Čečura, Tatjana Sučić i Anđelka Mandić) koji su imali zadatak obaviti sve pripremne radnje oko formiranja KUD-a, tj pripremiti Izbornu Skupštinu.

Izborna Skupština je zakazana za 24.siječanj 2010. godine, na kojoj bilo 120 osoba članova skupštine. Donošenjem Odluke o formiranju kulturno umjetničkog društva «Rudine» župa Vidoši, i svih potrebitih akata i upravnih tijela, započelo se prvim koracima, a to je registracija društva i sve potrebite dokumentacije za nesmetan rad i funkcioniranje društva.
Izbornoj Skupštini nazočili su fra Božidar Blažević i predsjednici te predstavnici kulturno umjetničkih društava iz Livna, HKUD Dinara, KUD Podinarije i KUD Kamešnica, koji su zaželjeli uspješan i dug rad Društva.

Slavko Gotovac (7.10.1930. - 21. 1. 1999.)
2026-01-21
GOTOVAC, Slavko, publicist (Kablići kraj Livna, 7. X. 1930 — Livno, 21. I. 1999). Učiteljsku školu započeo u Travniku, a završio u Mostaru 1952. Od 1950. službenik u Livnu a od 1959. novinar sarajevskog dnevnika Oslobođenje; najprije je dopisnik iz jugozapadne Bosne (1959–75), zatim iz Splita (1975–82), a do mirovine 1988. urednik je rubrike reportaže. Potom živi u Livnu. Objavio je četiri knjige reportaža, feljtona i priča, većinom prethodno objavljenih u novinama. Zanimala ga je sudbina »malih ljudi« te emigranata. U knjizi Stope kroz kuću pisao o splitskim kazališnim glumcima. Kritičari su u njegovim tekstovima primijetili dokumentiranost, individualizirani jezik i dinamični dijalog. Pisao je također scenarije za kratkometražne i dokumentarne filmove te TV reportaže. (Hrvatski biografski leksikon)
* * *
Iz pera Rapke Ormana
„Slavko Gotovac – to nije jedan čovjek“, rekao je, onomad, Abdulah Sidran na književnoj večeri u Livnu. U stvari, pjesnik je citirao svoju majku, koja je, očito, rado čitala gotovo sve što Gotovac napiše.
Citat je nastao u vrijeme Zimske olimpijade u Sarajevu (1984.), kada je Slavko, vozeći se trojkom, iz dana u dan lovio likove i teme za svoje reportaže (Sarajevski krug trojkom), a ujutro ih, taze, na stranice Oslobođenja, puštao s pera.
Slavko Gotovac, istina, to nije jedan čovjek, to je čovjek i majstor, čovjek i stol (u livanjskom hotelu Dinara jedan stol zovemo Slavkovim), čovjek i vertikala (to znaju vjetrovi, politički naročito), čovjek i ljudi oko njega…
Slavko Gotovac ne može bez ljudi: traže se međusobno – iz potrebe, mahsuz, sretnu se u prolazu, na ulici, u kavani, na drumu, pod čergom, na groblju, u kući, na planini… Začas krene razgovor, poteče priča.
Gotovčevi sugovornici (junaci, likovi reportaža) uvijek imaju šta da kažu – o sebi i o drugima, o tugama i radostima, o ljudima i vremenima… Sve je to tako obično, a neobično; prosto, a nesvakidašnje; jednostavno, a tako mudro.
Priča, naravno, prolazi kroz filter, majstor prosijava zrnca pijeska, prebire i brusi, stavlja u (kon)tekst, pa je sve na svom mjestu – ništa suvišno, ništa nedostatno. Biser nanizan, sklopljen mozaik.
Slavkovi junaci su od krvi i mesa – dišu i uzdišu, pjevaju i podvriskuju, misle i rade, piju i bekrijaju, galame i šapću, umiju da umuju, znaju da pričaju, ganu do suza, otope do miline…
Listam petu knjigu Slavka Gotovca – Bijele duše, punim dušu. Zapisujem likove: Zajko Ramin, Ranko Bobušić Car, Nenad Kaić Kaja, Jovan Sundečić, Ivka Tadić, Salih Burza, Narcis Jenko, Slavka Bralo, Ervin Šinko, Dedo Kujundžija, Fikret Ibrahimpašić Fićo, Vlado Marjanović… Znam (za) te ljude, a ne znam. Otkriva mi ih Slavko Gotovac.
Naiđem na ptice – ždralovi, golubovi, paunovi, slavuji… Obično, a neobično; znam, a ne znam. Otkriva mi ih Slavko Gotovac.
Zastanem na stranicama zdanja: Vrepčev han, kavana Park… Otvorene odaje vremena, zanosna noćna muzika, o mladosti…
Jedna reportaža završava ovako: „Ako čovjeku ne možeš pomoći, bar ga saslušaj.“ Druga: „Lijepo je sresti ljude koji nikad ne priznaju poraz.“ Treća: „A ti, hanuma, najprije pobacaj u Miljacku snahine pilule protiv začeća, i prostri im slame, ja ti garantiram da će biti unučadi…“ Pri kraju jedne stoji: „U životu je važno dobro uzdahnuti; tih ljudskih uzdaha, kaže Mile Janjić, sve je manje, ljudi sve više škrguću zubima i izgovaraju psovke.“
Kada bi se na jednom mjestu skupili svi likovi Slavkovih reportaža, bio bi to impozantan skup, neobična galerija, plet i koloplet – likovi sišli s listova, ljudi pokuljali iz života. Neznani, a znani; znani, a neznani.
Neki likovi su, jedrinom priče, prerasli jedan mali format, pa im Slavko, ne bez razloga, otvara nove stranice reportaže (Car Ranko Bobušić, Fikret Ibrahimpašić Fićo…). Neki su, opet, iz reportaže prešli na kratkometražnu filmsku vrpcu (filmovi Ratka Orozovića), progovorili puninom života, osvojili publiku (Car Ranko Bobušić)…
Šta još reći? Ništa. Reportaže, jasno i likovi, o sebi najbolje govore vlastitim slovom.
FRAGMENTI / PTICE
Priča Šimun V.: Kad ždralovi sele sa sjevera na jug ili s juga na sjever, dogodi se da neki među njima onemoća, te počne zaostajati. Tada društvo uspori let i sačeka ga, i nađe mu mjesto u jatu na kom se leti s najmanje napora, i krenu dalje. Onaj što se bio umorio opet počne zaostajati i ptice ga premjeste na još bolje mjesto, ali onemoćali ždral sve sporije zamahuje krilima. Onda se zdravi ždralovi okome na bolesnog, kljucaju ga po glavi nemilosrdno, dok posve ne sklopi krila i ne počne se strmoglavljivati. (POSUSTALI ŽDRALOVI)
U mene su čisti golubovi pismonoše, svaki vrijedi zlata koliko je težak. Njemački se kaže “briftaube”. (…) Moji golubovi lete i do 120 kilometara na sat. I nemoj se naći uvrijeđen, da te naučim da postoje sportski golubovi, pismonoše, visokoletači i prevrtači, pa džinovski golubovi, pa kokošari, dobošari, gušani, gaćani, kovrčavi golubovi, galebići, bradavičari, kratkokljuni ukrasni golubovi… E, sad svaku tu skupinu podijeli na desetak vrsta, moraš da im znaš mane i vrline. Meni je jedan Mađar prodao par pismonoša i naučio me kako da ih hranim, čistim, treniram, razmnožavam, kako da ih gledam. Nema toga da im daješ tortu i lebac, taj bi te Mađar Pišta gađao iz dvocijevke. Golubu pismonoši treba oljušten ječam, lan, pšenica, grašak, repica, konoplja, živa je to muka, ima specijalna prodavnica… Razumiješ? Golub i golubica se razdvajaju, žive u samicama da bi se jedno drugog što više zaželjelo. Samo će tako najkraćim putem letjeti u golubarnik, u svoje gnijezdo gdje sa istom čežnjom čeka partner ili partnerica. Kakva je to sreća i umiljavanje! A moja Azra gleda i plače i žali što ja nisam golub da joj doletim. Ooo, ‘bem te živote, kompliciran li si.
* * *
Tada su od onog mađarskog golubara iz Bečkereka kupili par golubova pismonoša od kog se razmnožilo veliko jato. Dogovorili su se da Azra čuva kuću i golubarnik, a Fazlija neka čergari i neka nosi kaveze s najboljim golubovima letačima, i neka sa putovanja pušta jednog po jednog s kratkim porukama: gdje je, kako je, kuda će dalje i kada će kući, i neka kaže da je voli. Ne zna se da li je Fazlija uzbuđeniji kad pušta goluba ili Azra kad ga dočekuje. Prislanjaju “božansku pticu” uz lice i ljube joj kljun i ono njihovo staklasto-biserno oko.
(GOLUBOVI NAD ČERGOM)
Šta ti imam sad reći? Smrti se više ne bojim, jer me neće, jer sam ostario, ostao sam sam k’o vuk, izgubio rahatluk. Ona te ščepa kad počneš uživati. Napravio sam kuću, uveo vodu, kupio auto k’o lutku i dočekao penziju – a žena mi umrije… Pazi ovo:volio sam pitome golubove prevrtače i visokoletače, imao sam golubarnik i topio se od miline gledajući ih. Kad mi je žena umrla, pratili su pogrebnu povorku do groblja, kružili su iznad nas sve dok je nismo pokopali. Onda su se i oni razletjeli, golubarnici su ostali prazni…
* * *
Pitomi golubovi su i nedavno kružili iznad zastinjskog groblja – Livnjaci su sahranjivali šoferskog cara Ranka Bobušića.
(UMIRANJE NA RATE)
Svirao je i u “Parku”. Uzoru, prije rose, da lak i žice na violini ne ovlaže, vodile su ga noćobdije ispod starih vrba i jablanova uz “malu Riku” da bigliše na najtanjoj violinskoj žici i na muzički dvoboj izaziva slavuje, koji su još spavali u grmlju i u krošnjama vrba. Bio je to dvoboj kakav se ne pamti, a trajao bi sve dok ptice ne bi počele padati s drveća od umora i zanesenosti, poput kamenja. (U PONOĆ DAME BIRAJU)
Stariji Livnjaci i dan-danas spominju raskošne paunove u dvorištu obližnje upravne zgrade Poljoprivredne stanice (…) koji su pred kišu glasno kriještali, kao da će biblijski potop. Paunovi kriješte, a zakupac “Parka” drži se za glavu i kune. Paunovi su malokad omanuli u svojim ptičijim prognozama. (U PONOĆ DAME BIRAJU)
* * *
STOL SLAVKA GOTOVCA
stol je tvoja os sidro u luci more tiho mirno
ponekad kad zapuše bura i burno i burno naravno
stol kaže gdje si tajnica i govornica pouzdana
u zenit odvede dan u svako doba godine

stol se nalazi u kutu (i nikom na putu)
s velikog stakla često slete krilca sunca
na stol ko na pamet padnu zlatni ključi sjećanja
pospu zrnca života jednostavna topla

ispred je bašta i kad ljeto iznese stolove
stol tvoj iziđe sjenom se krošnje zaodjene
za njim ti sjediš i dišeš čist zrak
(kad je već takav dišeš zrak čist)

ljudi dolaze za tvoj stol i on ih prima za se
u mir uvodi ako su nemirni glasu otvara slavine
pa curi mlaz svjetla dana pa prosto teče riječ

kad ljudi odu od stola stol zašuti a potom
s njihovim likom u knjige novi listovi uđu

fra Miroslav Džaja (8.1.1885. - 14. 12. 1972.)
2026-01-08
Fra Miroslav Džaja, hrvatski i bosanskohercegovački pisac i crkveni povjesničar, rođen je 8. siječnja 1885. godine u mjestu Koprivnica kraj Kupresa. Osnovnoškolsku naobrazbu stekao je u Kupresu i Livnu, četiri razreda gimnazije je pohađao u Gučoj Gori kraj Travnika, dva u Visokom, dok je filozofsko-teološki studij završio u Livnu i Gučoj Gori 1908. U Franjevački red stupio je 1902, a svećenik postao 1907.
Bio kapelan u Jajcu, župnik u Dobretićima, Varešu, Docu, Vitezu, Travniku i Brestovskom, gvardijan u Fojnici i Visokom 1931–38. te definitor Bosne Srebrene. Putovao 1937. u Bugarsku i Carigrad. Da bi potaknuo izvanškolski kulturni rad mladih franjevaca, u studentskim danima sa Zvonkom Mikićem izradio je Nacrt ili pravilnik Akademije za studente i bogoslove u Livnu. U njihovu društvu »Jukić« surađivao je s Narcisom Jenkom. Objelodanio je nekoliko pjesama te pisao članke religioznog i povijesnog sadržaja u Glasniku sv. Ante (1912–17, 1919–20, 1924–27, 1931 –35, 1941), Serafinskom perivoju (1912), Anđelu čuvaru (1917, 1919, 1921), Našoj misli (1918–19), kalendaru Napredak (1923, 1925, 1927, 1931), Kalendaru sv. Ante (1926, 1933–34, 1945), Franjevačkom vjesniku (1929, 1933–34), Bosni Srebrenoj, Dobrom Pastiru (1960, 1962, 1966, 1973) i Našim ognjištima (1970).
Osim rukopisa, samostanskom arhivu u Gorici kraj Livna ostavio je vrijednu zbirku starih fotografija, poštanskih maraka i arhivske građe.
Fra Miroslav Džaja je preminuo u Franjevačkom samostanu Gorica – Livno, 14. prosinca 1972. godine.
Zbornik radova fra Miroslava Džaje nazvan “Fra Mirkova čitanka” objavljen je o pedesetoj obljetnici njegove smrti, 2022. godine. Knjigu su priredili fra Marijan Karaula i vlč. dr. Dubravko Turalija,a predstavljena je u Livnu i Kupresu.
Prema riječima jednog od priređivača vlč. dr. Dubravka Turalije, Fra Mirkova ili Džajina čitanka zbirka je objavljenih i neobjavljenih radova nadaleko poznatoga i uglednoga franjevca fra Miroslava Džaje koji je rodom s Kupresa, ali je svojom radoznalom prirodom mnogo toga novoga otkrio i zapisao ne samo o Kupresu nego i o Šujici, Livnu, Gučoj Gori, Docu kod Travnika, Sarajevu, Dobretićima, Jajcu i još nekim krajevima Bosne u kojima je pastoralno djelovao. U svojih 88 godina života, 70 godina redovništva, a toliko i pisanog stvaralaštva, pisao je o svemu – o narodnim običajima i pjesmama, o narodnim pričama i legendama, o istinitim događajima i pripovijestima te o svojim osobnim povijesnim otkrićima iz starih samostanskih matica te svojim zapažanjima i sjećanjima. Zato se s pravom smatra istraživačem, arheologom, etnologom, povjesničarom te vrsnim pripovjedačem i pjesnikom svojega vremena. Da je bio doajen među intelektualcima prve polovine 20. st., najbolje pokazuje suradnja s najpoznatijim hrvatskim povjesničarem toga doba vlč. dr. Krunoslavom Draganovićem, ali i druženje s tada najistaknutijim piscima i pjesnicima kao što su Izidor Poljak, Vladimir Nazor, Velimir Deželić, Dragutin Domjanić, Milan Pavelić i Ivan Merz – vodeći intelektualac toga vremena – s kojim je dijelio ne samo prijateljevanje nego i iste stavove.
– Fra Miroslav je ponajprije bio revan redovnik i častan svećenik čiji se stvaralački rad ne svodi samo na famoznu svima poznatu monografiju “Sa Kupreške visoravni” nego i na brojna druga djela i zabilježbe koje vrijedi znati, a koje ćete moći čitati u novoj knjizi. Uz njegovu upotpunjenu biografiju, tu se nalazi i izbor njegovih sakupljenih narodnih pjesama za gusle iz Kupresa i okolice, ali i mala zbirka njegove vlastite pjesničke ostavštine. U knjizi su također članci o različitim mjestima i događajima diljem Bosne, zatim putopisi i hodočašća, predaje i pripovijesti, osvrti i zapažanja, uspomene i spomenice, starine i običaji te narodne poslovice i zagonetke. Kada se sagleda Džajin cjeloviti opus, bez imalo preuzetnosti može se reći da ono što je Josip Flavije bio za Palestinu, Porfirogenet za Bizant, Evliya Çelebi za Tursko Carstvo, što je bio Claudio Magris za Austro-Ugarsku Monarhiju i fra Grgo Martić za Bosnu u 19. st., to je bio fra Miroslav Mirko Džaja za Bosnu u 20. stoljeća. Tu svoju stvaralačku svestranost zahvaljuje čudesnom izlječenju zagovorom sv. Ante, kojemu je zauzvrat obećao napisati trinaest članaka u katoličkom mjesečniku “Glasnik sv. Antuna Padovanskog”. Međutim, umjesto trinaest, napisao je tri puta tristo, što objavljenih, što neobjavljenih lirskih i proznih radova – napisao je o knjizi vlč. dr. Dubravko Turalija koji je, uz fra Marijana Karaulu, jedan od priređivača ove uistinu vrijedne publikacije.
Poučni tekstovi
Knjiga je s opravdanim razlogom nazvana “Fra Mirkova čitanka” jer sadrži zbirku autorovih odabranih književnih, pjesničkih, znanstvenih, narodno-popularnih, poučnih i pučkih tekstova koji služe ne samo kao zanimljivo nego i poučno štivo. Knjiga zadovoljava sve visoke zahtjeve, kako one sadržajne tako i didaktičko-metodičke, estetske, komunikacijske i praktično-uporabne. Po namjeri je prilagođena svim dobima, a prema predmetnom sustavu komotno može biti dopuna, čak i školskim povijesno-književnim priručnicima.
DJELA:

Sa Kupreške visoravni. Otinovci—Kupres 1970.
Pougarje i njegova okolica (monografija, 1995.)
članci i studije o povijesti školstva bosanskih franjevaca, prilozi vjerskog sadržaja, priče i pjesme – u periodici.

Vojislava Kaić (26.8.1926. - 5.1.2015.
2026-01-05
Vojislava (Voja) Kaić rođena je 26. kolovoza 1926. u Livnu, u uglednoj hrvatskoj katoličkoj obitelji Kaić. Rod Kaića je tijekom 19. i u prvoj polovini 20. stoljeća imao znatnu ulogu u društvenom, vjerskom, gospodarskom, kulturnom i političkom životu livanjskog kraja, a preko života i djela Voje dao je veliki značaj i u humanitarnom planu. Potvrđeni kao sposobni trgovci, obrtnici, zemljoposjednici, hotelijeri, gradonačelnici, svećenici, učitelji, pokretači vrijednih akcija u vjerskom, gospodarskom i kulturnom životu, pridonosili su svekolikom napretku Livna i cijelog livanjskog kraja. Vojin djed Ante Kaić bio je višegodišnji ugledni gradonačelnik Livna, dobrotvor, borac za prava hrvatskog naroda, vrlo poduzetan i uspješan trgovac. Otac Mate Kaić, rođen 8. listopada 1885. godine, završio je klasičnu gimnaziju u Travniku, koju je svojevremeno podigao i otvorio vrhbosanski nadbiskup Josip Stadler. Majka Milka rođena Mutabžija rođena je 1895. godine u Starom Majdanu (Sanski Most), a njezini su podrijetlom iz Like. Prije vjenčanja bila je učiteljica u Livnu 1917. i 1918. godine. Mato i Milka vjenčali su se 1920. godine u Banjoj Luci.
Vojin djed po ocu bio je trgovac, a kad je on umro pred I. svjetski rat, njezin otac Mate preuzima trgovinu, a završio je i livanjsku trgovačku školu. Matko kao mladi trgovac pokušava hvatati korak s Europom. On je prvi rođeni Livnjanin koji se početkom 20. stoljeća počeo amaterski baviti fotografiranjem. Već 1903. godine nabavlja iz Beča foto-kameru, koju je kći Voja s nekoliko sačuvanih ploča darovala muzejskoj zbirci franjevačkog samostana na Gorici u Livnu. Po sačuvanim fotografijama vidi se da je Mato Kaić imao istančan umjetnički osjećaj i za izbor motiva, i za kut snimanja, i osvjetljenje objekta. Zasigurno je u tome svoga udjela imalo i njegovo trajno drugovanje s Gabrijelom Jurkićem, s kojim je prijateljevao još iz školskih klupa, kad su išli u isti razred livanjske trgovačke škole. S njegovih fotografija Gabrijel Jurkić je napravio puno svojih slika.Mato bio je i vlasnik i prvog motorbicikla u Livnu, koji je nabavio njegov otac Anto 1911. godine, a motor je proizvela tvornica kotača u Neckarsulmu (Württemberg). Vojin otac je jedno vrijeme imao i svoju pilanu u šumi Koprivnici (između Kupresa i Bugojna). Godine 1932. napušta trgovinu, i s obitelji preseljava iz centra Livna na svoje veliko imanje u Donjem Žabljaku predgrađu Livna. Svoje imanje prozvanim “Matin pod” uredio je tako stručno i znalački da je u cijelom livanjskom kraju služilo kao primjer uzorno uređenog gospodarstva. U ono vrijeme imao je sustav navodnjavanja. Mato je u voćnjaku imao 600 stabala raznovrsnih voćaka. Jadranski dnevnik iz Splita 20. rujna 1934. objavljuje članak dr. Ive Tudora, livanjskog dopisnika Jadranskog lista pod naslovom ˝Na posjedu Mate A. Kaića u Žabljaku˝, u kojem zapisuje: ˝Njegova kuća, to je bogata literatura gospodarstva i voćarstva, iz koje on dnevno uči, da u praksi primjeni: stečeno znanje i iskustvo. … Kod njega su posađene najfinije europejske jabuke, koje odlično uspijevaju ... Gospodin Kaić znači za naše malo mjesto najveće dobro. Njegov posjed predstavlja uzor u koji se može ugledati sav naš srez. Kad bi u svakom srezu bilo ovako vrijednih, naprednih i požrtvovanih ljudi kao što je g. Kaić, sigurno bi se osjetio u gospodarskom pravcu veliki napredak.˝ Da je Mato bio priznati poljoprivredni stručnjak potvrđuju i predavanja za puk koja je održavao iz tog područja.
Voja je imala brata Vlatka, rođenog 1924., koji je pohađao je realnu gimnaziju u Splitu, a zadnju godinu u Sinju. Vlatko je stradao u ratnom vihoru II. svjetskog rata na križnom putu Bleiburga, a obitelj nikada nije saznala da li je živ ili mrtav, i samo je u vjeri mogla nositi taj bolni križ. Pisao je vrlo lijepe pjesme. Voja završava trgovačku akademiju u Banja Luci. Dolazi u Zagreb s namjerom da nastavi studij. No ratno vrijeme i prilike joj to nisu dopustile. Prošla je najveće stratište hrvatskog naroda, Bleiburg, ističe u riječi oproštaja fra Josip, te svjedoči: ˝Bila je radosna kad bi čula da negdje netko recitira stihove: ´Kud je Hrvat prošao makovi su rujni po poljima cvali.´ Osobno sam doživljavao da su je ti stihovi vraćali godinama natrag u prošlost, znala bi i suza poteći, jer malo ih je koji su se vratili. Vjerom u Boga i jasnim pravcem u životu znala se snaći i onda kad joj prilike nisu baš davale puno mogućnosti.˝ Voja se vraća u Livno da bude pri ruci roditeljima. Radi kao službenik u kancelariji rudnika, a zatim u banci. ˝Posvećuje se poslu, pomoći roditeljima u obitelji, molitvi i činjenju dobra drugima. Resi je savjesnost i marljivost u obavljanju dužnosti, rijetka toplina duše, osjetljivost prema drugima, uljudnost, otmjenost, kultura ophođenja, gostoljubivost, bogoljublje, domoljublje i čovjekoljublje. Izrazito bistra uma, lucidna˝, ističe u oproštajnoj riječi provincijalka s. Anemarie. U domaćinstvu obitelji Kaić kroz dugi niz godina pomaže Ivka Jelčić, koja ostaje s Vojom i nakon smrti njezinih roditelja. Otac Mato je umro 25. veljače 1967., a majka Milka 1979. godine.
Nakon smrti dobrih i plemenitih roditelja, te umirovljenja, Voja se još više posvećuje Gospodinu. Kroz sav život živi i osjeća Crkvu. Imala je stan u Zoranićevoj ulici u Splitu, u kojem je povremeno živjela. Jednog dana dobila je od susjede Marije Pera u Splitu sličicu na kojoj je lik nadbiskupa Josipa Stadlera, prvog vrhbosanskog nadbiskupa i utemeljitelja Družbe sestara Služavki Maloga Isusa i njegov kratki životopis, koju je dobila od gđe Marije Pešić iz Omiša, Prijateljice Malog Isusa. Marija Pera tu sličicu daje Voji, jer je ona iz Bosne, a ovo je njezin nadbiskup, i pomislila je kako će se ona tome obradovati. Kad je Voja pročitala kratki životopis tada se sjetila da joj je majka, koja je pohađala učiteljsku školu u Sarajevu, pripovijedala o prvom vrhbosanskom nadbiskupu Stadleru kao velikom i svetom čovjeku. U ovom dijelu Bosne i Hercegovine nije bilo njegovih sestara i Voja je poželjela kako bi bilo lijepo da u njezinoj kući bude kapelica posvećena Djetetu Isusu i da tu žive sestre Služavke Maloga Isusa, koje će tu svakodnevno slaviti Boga. Voja preko susjede gđe Marije Pera i gđe Marije Pešić stupa u kontakt sa s. Eduardom Marić, Služavkom Malog Isusa, koja je u Omišu vodila Prijatelje Malog Isusa pa ju je gđa Pešić dobro poznavala. Razgovarale su o Vojinoj želji i namjeri, s kojom Voja upoznaje i Vrhovnu upravu Družbe sestara Služavki Malog Isusa. Voja svoju stojnu i gospodarsku kuću, sa svim pripadajućim prostorom dariva Splitskoj Provinciji sv. Josipa Družbe sestara Služavki Malog Isusa. Sestre su na tom prostoru sagradile još jednu kuću i tako je imanje obitelji Mate Kaića preko njegove kćerke Vojislave postalo Duhovni centar Kuća Djeteta Isusa u Livnu. Banjalučki biskup mons. Franjo Komarica blagoslovio je kuću 29. listopada 2006., a 14. kolovoza 2012. godine posvetio je oltar, blagoslovio i otvorio veliku kapelu i kuću 3 Djeteta Isusa. Tom zgodom biskup ističe kako je Božja providnost, preko plemenite gđice Voje Kaić, učinila da sestre Služavke Malog Isusa dođu u ovaj dragi livanjski kraj, da u ovom kutu banjalučke biskupije bude duhovna oaza, mjesto održavanja susreta i duhovnih vježbi za sestre, za njihove vanjske suradnike Prijatelje Malog Isusa, za mlade, djecu, obitelji i duhovne skupine livanjskog kraja i šire. Fra Josip je u riječi oproštaja naglasio, da je teta Voja ˝znala u nestalnostima života biti strpljiva, odvažiti se na neke putove koji su mnogima drugim bili su strani ili čak neshvatljivi. Jedan od tih putova bio je ulazak u njezin život sestara Malog Isusa. … Bilo je to samo onako kako je ona znala, tiho, nenametljivo, samo je ona prepoznala u tome Božju providnost. Samo je ona imala na umu da dovede sestre iz raznih krajeva naše Domovine i šire, u svoje Livno i u svoj Žabljak. Samo je ona osjetila onu ljetnu milinu i blagost, tišinu blagog vjetra i opuštajući zvuk vode. Znala je i vjerovala naša pokojnica svojim pronicavim srcem da će tu biti mjesto molitve, kajanja, praštanja, nalaženja Boga.˝ Fra Josip je zahvalio Bogu što imamo šansu biti svjedoci pravih i ispunjenih života kakav je bio život tete Voje, te zaključio: ˝Teško je predstaviti sve terete i nevolje koje je za života morala svladati ova starica, no bila je okićena strpljivošću, povjerenjem, razumijevanjem i ljubavlju, plemenitošću. Ona je onu rečenicu iz evanđelja da se ne brinemo tjeskobno stvarno pretočila u život. Iz onoga što sam ju poznavao vidio sam ženu s osmjehom na licu, koja je zračila ne namještenim, nego unutrašnjim zadovoljstvom.˝
Dolaskom sestara Služavki Malog Isusa u Žabljak Voja živi sa sestrama. Sretna i radosna što je Isus u presvetom oltarskomu sakramentu stalno u njihovoj sredini, da može doći u kapelu i tu se moliti. ˝Voja je bila duša molitve i djetinje predanosti Bogu. Redovito prati život i zbivanja u Crkvi i svijetu, preko hrvatskog radija i televizije, čitanjem crkvenog tiska, te u molitvu uključuje potrebe Crkve i svijeta, a osobito svog ljubljenog Livna i njegovih građana. Strpljiva u bolesti i nemoći, a bistra uma do zadnjeg daha. Zahvalna i za najmanje učinjenu uslugu. S Bogom je živjela i u Bogu uvijek pripravna za odlazak u kuću Očevu. U njezinim bistrim svijetlim očima zrcalilo se nebo, čitao se odsjaj traženja i praćenja zvijezde koja vodi k Isusu i radost da ga je našla˝, posvjedočila je provincijalka s. Anemarie. Smrću dobre i plemenite tete Voje odlazi iz naše sredine jedna generacija obitelji Kaić, ali ona ostavlja jedan trajni, snažni i prepoznatljivi pečat među nama, u povijesti grada Livna, a i izvan granica Bosne. Obitelj Kaić nastavlja živjeti u Duhovnom centru Malog Isusa u Žabljaku, u svima koji u njemu žive i koji u njemu budu živjeli i radili, tu se duhovno krijepili i nalazili okrepu duše i tijela, naglasila je u zaključnoj misli oproštaja provincijalka s. Anemarie.

Dan državnosti Bosne i Hercegovine
2025-11-25 08:00 - 17:00

Šape u akciji
2025-10-17 19:30 - 21:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Jesen s Napretkom
2025-10-11 - 2025-10-21

SMASHING MACHINE - život u ringu
2025-10-10 19:30 - 21:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Premijera filma TESTAMENT u livanjskom kinu
2025-10-09 19:30 - 21:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Nastup Ansambla "LIRA" u Glamoču
2025-10-02 19:00 - 21:00 | Dom kulture Glamoč, Glamoč

Dokumentarni film ““Magistrala ratnog zločina – logor Knin”
2025-10-01 19:00 - 21:00 | Kulturno-informativni centar Tomislavgrad, Tomislavgrad

Dan Grada Livna
2025-09-28

Film 'Jedna bitka za drugom' u livanjskom kinu
2025-09-26 20:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Izložba fotografija "Livno u kadru"
2025-09-26 19:30 - 21:00 | Franjevački muzej i galerija Gorica Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Premijera filma „Diva“ u Livnu
2025-09-25 19:30 - 21:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Predstavljanje knjiga 'Fra Mihovil Sučić i Fra Matija Divković u spisima mletačkih i padovanskih arhiva
2025-09-24 19:30 - 20:30 | Franjevački muzej i galerija Gorica Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Dan branitelja Livna
2025-09-23 08:00 - 17:00

Glazbeno-scenska legenda „Krunidba kralja Tomislava“ stiže u Mostar!
2025-09-21 19:00 - 20:00 | Hrvatski dom hercega Stjepana Kosače, Mostar, Bosnia and Herzegovina

"Taxi ljubav" u Narodnom sveučilištu Livno
2025-09-19 19:30 - 21:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina
Glavni lik Joža, kojeg utjelovljuje Ljubomir Kerekeš, je veteran Domovinskog rata. On je “junak svakodnevnice” koji, iako ranjen PTSP-jem, ne pristaje na mirovanje. Umjesto toga, bira volan, noćne vožnje i razgovore sa stalnim mušterijama koje ga smatraju i više od prijatelja, ali i nepoznatim putnicima.Kroz četiri povezane priče njegovih putnika, film razotkriva duboko ljudske trenutke koje često zaboravimo primijetiti. Jožu tako susreću ljudi koji traže odgovore, bijeg, oprost ili samo tišinu. A on, i sam krhak i ožiljkast, postaje njihovo privremeno utočište.Na filmu su također i još neke numere Tonija Cetinskog koje potpisuju Guido Mineo, Miroslav Rus i Alan Hržica. Glazba u filmu je prepuna hitova autora Marka Lasića Nereda I Ivana Dražića Gidre frontmena Connecta.

Premijera povijesne drame „Diva“
2025-09-19 19:00 - 20:00 | Kulturno-informativni centar Tomislavgrad, Tomislavgrad
Premijera povijesne drame „Diva“ održat će se 19. rujna 2025. u 19 sati u kino dvorani KIC-a u Tomislavgradu. Film redatelja Branka Perića bit će prikazan u sklopu programa obilježavanja 1100. obljetnice krunidbe kralja Tomislava na Duvanjskom polju.
