Kulturni horizont

„Mato Kaić – svjetlopisi pod bosanskim nebom“
2026-01-30 - 2026-04-01 | Etnografski muzej Split, Iza Vestibula 4, Split, 21000, Croatia (Local Name: Hrvatska)
Franjevački muzej i galerija Gorica – Livno poziva sve Livnjake, prijatelje Livna i zaljubljenike u fotografiju da se pridruže otvorenju izložbe „Mato Kaić – svjetlopisi pod bosanskim nebom“, koje će se održati u petak, 30. siječnja 2026. godine, u 19 sati, u Etnografskom muzeju Split. Ulaz na izložbu je slobodan.
Izložba je posvećena Mati Kaiću, prvom livanjskom fotoamateru s početka XX. stoljeća, čiji radovi i danas, deset godina nakon prve izložbe u Livnu (2015.), privlače veliku pozornost javnosti. Ovaj samozatajni intelektualac, umjetnik, gospodarstvenik i ratar fotoaparatom je zabilježio vrijedne prizore rodnoga kraja, Kupreškoga polja, Sinjske alke, Splita i splitske luke te Rijeke Dubrovačke.
Kaićevi svjetlopisi istodobno imaju dokumentarnu i umjetničku vrijednost. Kroz njegove kadrove otkrivaju se priče o svakodnevnom životu, zaboravljenim običajima, ljudima i krajolicima jednoga prošlog vremena, zbog čega je izložba zanimljiva posjetiteljima svih generacija.
U vrijeme kada je Kaić stvarao, fotografije su se snimale kamerom na staklene ploče, s kojih su se naknadno razvijale na papir. Njegova sačuvana ostavština danas broji 377 negativa i pozitiva na staklenim pločama, od kojih se 327 čuva u Franjevačkom muzeju i galeriji Gorica – Livno, dok se preostalih 50 nalazi u obitelji Kaićeva rođaka Ive u Zagrebu. S obzirom na krhkost ovog medija, pravo je čudo da su ploče sačuvane do danas.
Uz svjetlopise, posjetitelji će imati priliku vidjeti i Kaićevu fotografsku opremu, originalne staklene ploče, kao i literaturu iz koje je crpio znanje o fotografiji i fotografiranju.
Za sve one koji ne budu mogli prisustvovati otvorenju, izložba će biti otvorena za posjetitelje do 1. travnja 2026. godine.

Augustin Miletić (16. 2. 1763. - 18. 7. 1831.)
2026-02-16
Fra Augustin Miletić rođen je u Fojnici 16. veljače 1763. Osnovno obrazovanje stekao je u fojničkom samostanu kod fra Ive Skočibušića. Franjevački habit obukao je 1779., da bi nakon godine novicijata pohađao gimnaziju u Grazu. Studij filozofije i teologije nastavio je u Italiji. Položivši ispite za profesora, postao je predavačem na teološkim učilištima u Bresciji i Padovi.Nakon što je 1802. apostolski vikar fra Grgo Ilijić Varešanin zatražio sebi pomoćnika i nasljednika, Sveta Stolica odabrala je fra Augustina Miletića. Za biskupa je zaređen 12. lipnja iste godine u samostanskoj crkvi sv. Franje u Padovi. Svoju službu u Bosni preuzima sredinom 1804. godine. Rezidencija mu je bila u fojničkom samostanu.Nakon što je 1813. biskup Ilijić umro, u potpunosti ga na mjestu apostolskog vikara nasljeđuje fra Augustin Miletić. Nesređene političke prilike i kuga nisu spriječile Miletića da se istakne kao vrlo revan biskup. Gotovo svake treće godine obilazio je župe u Vikarijatu poučavajući svećenike i vjernike te dijeleći sakramente, osobito potvrdu. Nakon svake vizitacije slao bi u Rim izvještaj Kongregaciji za širenje vjere. Uputio je više od dvadeset pastoralnih poslanica puku i svećenstvu, a veoma je zaslužan i za unapređenje školstva, ne samo u samostanima nego i izvan njih.Uz niz pastirskih poslanica fra Augustin je napisao i tri katehetska djela među kojima je najvažnije “Istomacegne stvari potribitii nauka karstjanskoga”. Na jednostavan način u obliku pitanja i odgovora on puku tumači osnove kršćanske vjere i morala.Miletić je posebno poticao puk da štuje Presveto Srce Isusovo i Blaženu Djevicu Mariju. Naučio ih je mnoge molitve od kojih je dosta i danas u pučkoj uporabi. Utvrdio je pučke pobožnosti puta križa, blagoslova polja, a na poseban način oblikovao je pobožnost blagoslova s Presvetim Oltarskim Sakramentom mladom nedjeljom. Smatra se da je napisao pjesme “Na planinu Kalvarije” i “Ponizno se teb’ klanjamo” te molitvu “Skrušenim srcem”. Sa sigurnošću se može reći da u oblikovanju tradicionalne pobožnosti bosanskog puka koju danas vidimo biskup Miletić ima velike zasluge.Svako jutro, pretječući zoru, odlazio je prvi u crkvu i žarko molio. Često bi znao za vrijeme pučkih misa boraviti među pukom kako bi im pokazao kako treba pobožno sudjelovati na svetoj misi. Ispovijedao se svake subote i uoči svetkovina. Post je smatrao vrlo bitnim za redovničku stegu tako da ga je vrlo često prakticirao, a dosta puta živio bi samo o kruhu i vodi.Umro je na pastoralnom pohodu župi Vidoši 18. srpnja 1831. Pokopan je na groblju u Rapovinama kraj Livna. Zahvalan puk nakon njegove smrti hodočastio je na njegov grob moleći mu se i čineći zavjete te zazivajući njegov zagovor, a fra Lovro Karaula, njegov tajnik o njemu kaže: “Prija će gavran obilit, nego će Miletićevo ime u našem narodu umrit”. Posmrtni ostaci preneseni su 1881. godine u samostansku crkvu na Goricu kraj Livna, gdje se i danas nalaze na ulazu, pod koromFra Augustin Miletić, kojega je puk smatrao svetim, danas je nažalost gotovo zaboravljen.
Franjevačka prisutnost u Bosni

Silvije Strahimir Kranjčević (17. 2. 1865. - 29. 10. 1908.)
2026-02-17
Silvije Strahimir Kranjčević, hrvatski pjesnik (Senj, 17. II. 1865 – Sarajevo, 29. X. 1908). Zbog buntovna vladanja nije maturirao u senjskoj gimnaziji pa je potkraj 1883. dva mjeseca pohađao senjsko sjemenište, a zatim još šest mjeseci rimski Collegium Germanicum-Hungaricum. Zahvaljujući intervenciji i stipendiji biskupa J. J. Strossmayera, koji mu je pomogao i pri upisu na učiteljski tečaj, riješio se neželjena svećeničkoga poziva. Nakon povratka iz Rima neko je vrijeme boravio u Zagrebu, gdje se družio s književnicima pravaške političke orijentacije i pripremao svoju prvu zbirku Bugarkinje (1885). Budući da nije dobio učiteljsko mjesto u Senju, 1886. otišao je službovati u Bosnu. Radio je u školama u Mostaru, Livnu, Bijeljini i Sarajevu. U Sarajevo, gdje je proveo ostatak života, stigao je 1893. na poticaj K. Hörmanna, austrougarskog povjerenika za kulturu. Hörmann je pokrenuo književni časopis Nada, koji je trebao biti režimskim listom na području BiH, ali je pravi urednik bio Kranjčević, koji je, u devet godina koliko je Nada izlazila (1895–1903), stvorio najutjecajniji i, po općem uvjerenju, najbolji južnoslavenski književni časopis na prijelazu stoljeća. Bez nacionalne i poetičke isključivosti Kranjčević je pozivao ne samo bosanske nego i vodeće hrvatske i srpske književnike (i »mlade«, pristaše moderne, i »stare«, koji su zagovarali »narodni duh« u književnosti), a zahvaljujući već stečenu autoritetu u tome je uglavnom i uspijevao. U Nadi je Kranjčević objavio i većinu svojih književnokritičkih napisa. Pošto se Nada ugasila, Kranjčević je 1904. bio postavljen za ravnatelja trgovačke škole. God. 1898. objavljene su mu Izabrane pjesme, koje su ga promovirale u vodećega hrvatskoga pjesnika. Treća zbirka Trzaji objavljena je 1902., a posmrtno je 1908. objavljeno i divot-izdanje Pjesama, koje Kranjčević nije dospio prirediti.
Kritika je nepodijeljena u ocjeni da je njegov prozni opus (kratke priče Prvi honorar, Žena, Tko će osloboditi narod…?, Priča iz pradavnih dana…) i nekoliko dramskih fragmenata slabije vrijednosti i potpuno zasjenjen pjesničkim ostvarenjima. Donekle se izdvaja oratorij Prvi grijeh (1893), objavljen kao dodatak Izabranim pjesmama, s alegorijskim prikazom početaka ljudskoga roda, u kojem prevladava izrazito romantizirani lik Lucifera, skeptika i pobunjenika protiv kanoniziranih vrijednosti. Preveo je i neke Goetheove, Heineove i Byronove pjesme te ulomak iz Shakespeareove drame Julije Cezar.
Kranjčević se kao mladi pjesnik formirao pod pretežitim utjecajem A. Šenoe i A. Harambašića u duhu dotadašnjega domoljubnoga pjesništva s obvezatnom didaktičnom funkcijom i izrazito patetičnim stilom. Poput prethodnika veličao je nacionalnu prošlost, ali je uveo i jasnije socijalne motive (Radniku, Plaća pravde, Iseljenik). Nekoliko značajki pjesama iz Bugarkinja zadržao je i u potonjim zbirkama. Već od početka suvereno se služio velikim brojem oblika akcenatsko-silabičke versifikacije koja se 1870-ih ustalila u hrvatskom pjesništvu. Služio se i suvremenim (akcenatskim) prilagodbama klasičnih strofa (Radniku, Gospodskomu Kastoru, Ouvertura). Iz devetnaestostoljetnoga hrvatskog pjesništva, ali i od predromantičkoga i romantičkog europskog pjesništva, Kranjčević je naslijedio genijsku i bardsku estetiku pa lirski glas u njegovim pjesmama nastupa kao prorok koji govori u ime kolektiviteta ozbiljnim ili patetičnim tonom i preuzima njegovu patnju ili nudi viziju spasa. Budući da je redovito govorio o velikim temama, takve su i proporcije njegovih tekstova pa su duljina stiha i opseg pjesme u skladu s dimenzijama prikazana svijeta ili titanizmom njegovih lirskih protagonista. Nakon Bugarkinja Kranjčevićevo se pjesništvo pomiče od nacionalnih problema i ideala prema univerzalnim ljudskim pitanjima (Prolaznost, Smrti, Misao svijeta) ili se bavi ljudskom intimom i prostorima imaginacije (Iza spuštenijeh trepavica, Lucida intervalla, Mramorna Venus). Ujedno u njegovu liriku sve više prodiru figure i simboli iz kršćanskog mita, ali im Kranjčević bitno mijenja značenje s obzirom na biblijski tekst (Mojsije, Resurrectio, Zadnji Adam). Snažna mitska uporišta imaju ulogu kontrasta te dodatno ističu mračnu sliku suvremenosti kao izdaju i parodiju ideala ranoga kršćanstva. Nasuprot iracionalizmu vjere Kranjčević slavi ljudsku pamet i slobodnu misao (Excelsior, Mir Vam!). Zbog svojih libertinskih nazora i skepse prema kršćanskim dogmama bio je metom stalnih napadaja katoličke kritike.
Iako je kao urednik Nade objavljivao pjesnike moderne, od kojih je neke cijenio, na Kranjčevića nisu bitno utjecala nova književna strujanja, niti se njegovo pjesništvo iz Trzaja i posmrtno izdanih Pjesama značajno promijenilo s obzirom na fazu iz Izabranih pjesama. On je bio privučen nekim svjetonazorskim usmjerenjima iz druge polovice XIX. st. (libertinizmom, pozitivizmom i darvinizmom) koji su našli mjesta u njegovu djelu, ali se faktura njegovih tekstova nije mijenjala, jer je ostao privržen tradicionalnom učenju o pjesmi kao harmoničnoj cjelini. Uzvišen stil, patos i jake slike na stilskoj razini te narativnost (redovito u impersonalnome modusu) i deskriptivnost u organizaciji iskaza ostale su temeljnim odrednicama pjesama o univerzalnim problemima ljudske egzistencije, smislu povijesti, tiraniji ili društvenoj nepravdi. Kranjčevićevo pjesništvo doživjelo je definitivno priznanje i potpunije razumijevanje nakon II. svjetskog rata. Danas se općenito smatra najvećim devetnaestostoljetnim pjesnikom i mostom prema pjesništvu moderne, kojemu ipak nije pripadao. Nije bio eksperimentator ni na razini forme (prihvatio je oblike koji su i prije njega postojali u domaćoj tradiciji), ni u pogledu stilske postave teksta (zadržao je retorički patos i alegoriju kao glavno sredstvo značenjskoga širenja teksta), ni na motivskoj razini, ali je rasponom svojih tema nadmašio sve što je do tada postojalo na hrvatskoj pjesničkoj sceni. On je sinteza puta koji je hrvatsko pjesništvo prešlo u XIX. st. i ujedno njegovo bitno prekoračenje. Reinterpretacija mita, titanizam lirskih protagonista i dimenzije njihove pobune protiv svih negativnosti u zbilji, s jedne strane, kao i tretman pjesničke imaginacije kao sposobnosti koja otvara prostor poetske vizije, s druge strane, čine ga prvim hrvatskim radikalnim romantičarom u europskom smislu i istodobno prvim velikim domaćim socijalnim pjesnikom.
Kranjčević, Silvije Strahimir. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje. Leksikografski zavod Miroslav Krleža, 2013. – 2025. Pristupljeno 16.2.2025. https://www.enciklopedija.hr/clanak/kranjcevic-silvije-strahimir

Maskenbal u Glamoču
2026-02-17 16:30 - 17:00 (Europe/Zagreb) | Gradski park Glamoč, Glamoč, Bosnia and Herzegovina

“Priče u kamenu” – Izložba replika reljefa sa stećaka u Livnu
2026-02-19 18:00 - 19:00 | Franjevački muzej i galerija Gorica Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina
Franjevački muzej i galerija Gorica – Livno poziva na otvorenje izložbe “Priče u kamenu”, koja donosi replike reljefa sa stećaka – jedinstvenih srednjovjekovnih nadgrobnih spomenika i važnog dijela kulturne baštine ovih prostora.
Izložba će posjetiteljima približiti bogatstvo simbolike i umjetničkog izraza uklesanog u kamen, svjedočeći o povijesti i identitetu kraja.
Svečano otvorenje najavljeno je za četvrtak, 19. veljače 2026. godine, s početkom u 18 sati, u prostorima muzeja i galerije na Gorici u Livnu. Organizatori pozivaju sve zainteresirane da svojim dolaskom uveličaju ovaj kulturni događaj.

Animirani hit “GOAT” u četvrtak u kinodvorani Narodnog sveučilišta Livno
2026-02-19 19:00 - 20:30 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Predstavljanje Antologije hrvatskog rodoljubnog pjeva "OD JADRA DO BAŠKE"
2026-02-19 19:00 - 21:00 | Kulturno-informativni centar Tomislavgrad, Tomislavgrad
Čast nam je pozvati Vas na predstavljanje Antologije hrvatskog rodoljubnog pjeva “OD JADRA DO BAŠKE” priređivača Ante Nadomira Tadića Šutre, a kojoj je nakladnik Ogranak Matice hrvatske u Tomislavgradu uz Kninski muzej i Društvo hrvatskih književnika – ogranak Split. Navedena antologija nastala je povodom 1100 obljetnice krunjenja kralja Tomislava na Duvanjskom polju, a sastoji se od dva dijela.
Prvi dio obuhvaća pjesme koje tematiziraju hrvatsku povijest od dolaska Hrvata do kralja Tomislava, a drugi dio od kralja Tomislava do Bašćanske ploče. Ova zbirka rodoljubnih pjesama prvih stoljeća hrvatske državnosti izdana je uz potporu Ministarstva hrvatskih branitelja, Općine Tomislavgrad i Ministarstva znanosti, prosvjete kulture i športa Hercegbosanske županije te drugih hrvatskih gradova i institucija. Ovo predstavljanje ujedno je i zadnji događaj vezan za 1100. obljetnicu u Tomislavgradu.
Sav prihod od prodaje knjiga odlučili smo donirati Kninskoj bolnici za nabavku onkološkog aparata zbog, nažalost, sve većeg porasta oboljelih od karcinoma. Knjigu će predstavljati naš pjesnik Ante Antek Brajko, povjesničar i kustos Kninskog muzeja Goran Mrnjavac i priređivač te renomirani hrvatski pjesnik i branitelj Ante Nadomir Tadić Šutra. Vidimo se u galeriji Kulturno-informativni centar Tomislavgrad KIC u četvrtak u 19h.

Radionica za djecu - Životinjsko carstvo u prošlosti i danas
2026-02-24 18:00 - 21:00 | Franjevački muzej Tomislavgrad, Trg fra Mije Čuića 2, Tomislavgrad, Bosnia and Herzegovina
Franjevački muzej Tomislavgrad poziva male istraživače i znatiželjnike da zavire u zanimljiv svijet drevnih ljudi i njihovih životinja kroz izložbu 𝑩𝑬𝑺𝑻𝑰𝑨𝑹𝑰𝑽𝑴 𝑨𝑵𝑻𝑰𝑸𝑽𝑽𝑴: 𝒁𝒗𝒋𝒆𝒓𝒊𝒏𝒋𝒂𝒌 𝒂𝒏𝒕𝒊𝒌𝒆! Nakon slušanja i razgledavanja izložbe, djeca će upoznati ulogu životinja u vrijeme starih Rimljana i Grka te ju usporediti s ulogom životinja danas, te razvijati pozitivno iskustvo prema čitanju basni, slušanju i kreativnome izražavanju!Radionica je namijenjena djeci od 1. do 4. razreda, a održat će seu utorak, 24.2.2026.u 18:45 satiu dvorani ispod Franjevačkoga muzeja Tomislavgrad.Djecu za sudjelovanje možete prijaviti na broj 𝟬𝟲𝟯 𝟮𝟰𝟵 𝟳𝟬𝟭.Radujemo se dolasku kreativaca koji nas uvijek iznenade svojim razmišljanjima i uradcima! ZAVIRIMO U SVIJET DREVNIH LJUDI I NJIHOVIH ŽIVOTINJA!

Gabrijel Jurkić (24. 3. 1886. - 25. 2. 1974.)
2026-02-25
Gabrijel Jurkić, rođen je u Livnu, 24. ožujka 1886. godine od oca Ante i majke Luce. Osnovnu školu završava u rodnom gradu i upisuje Trgovačku školu, a zatim 1902. u Srednju tehničku školu u Sarajevu, koju uskoro napušta da bi se posvetio slikarstvu. 1908/09. 1908/09. upisuje se na bečku likovnu akademiju, gdje je odmah prebačen na četvrto godište općeg slikarskog odjela u klasu Aloisa Deluge. 1909/11. pohađa specijalku Kazimira Pochwalskog i izučava segment “Studij umjetnosti bosanske historije”.
Nakon bečkih studija vraća se u Sarajevo, priprema prve samostalne izložbe (1911), u Sarajevu (Društveni dom) i Zagrebu (Umjetnički paviljon). Nakon gotovo pola stoljeća provedena u Sarajevu vraća se u Livno, u skromni atelje franjevačkog samostana na Gorici, gdje živi sa suprugom Štefom. Umro je 25. veljače 1974. godine i sahranjen je na groblju sv. Mihovila na Gorici – Livno,
O DJELU GABRIJELA JURKIĆA:
Od početka Jurkićevo djelo je u kontinuitetu prožeto blagošću i poetičnošću njegove prirode, iako ga najprije prikazuju kao “jednog od najvećih i najosebujnijih ličnosti čitavog perioda” (1911-21.), a zatim ga potiskuju na marginu kao “skromnog slikara svog kraja, arhajske jednostavnosti gledanja”. Činjenica je da je Jurkić svojim djelom i osobnošću uvijek bio u suprotnosti sa strastvenošću i borbenošću avangarde. Slučajnost ili sudbina odredila je njegovo slikarsko školovanje u akademskom Beču.
Njegovo prvo slikarsko razdoblje nakon studija ispunjeno je romantičarskim raspoloženjem, inspiriran je krajolicima (Kod ovaca, Marina I), a karakterizira ga i niz izvrsnih portreta gdje uspijeva duboko proniknuti u biće sebi dragih i bliskih ljudi i tako ih približiti i samom promatraču (Moja majka, Fra Eugen).
Od dvadesetih godina Jurkić se oslobađa akademskog usmjerenja, postaje impresionistički slobodan, koristi se poentilističkom tehnikom slikanja, uvodi više svjetla na platno (kao da ga je oslobodio iz pukotine, jer ono je od početka prisutno). Slika efekte svjetla i bijele boje (Impresija, Snježna idila), otvarajući širok spektar boja (Dvije sestre u suncu). Kako je sam rekao dotaknuo je svijet koji nema granica.
U svojoj možemo reći trećoj slikarskoj fazi, Gabrijel slika bosanske krajolike, uspijevajući dočarati atmosferu određenog trenutka, na bezvremenski način. Religioznost u njegovom djelu odražava se upravo kroz slikanje prirode, a ne kroz religijske motive. Njemu se priroda otvorila, tražio je ljepotu, dakle istinu i u tome je uspio.
Utočište i mir nalazi u ateljeu franjevačkog samostana na Gorici. Tu umire i svoje slike oporučno ostavlja samostanu, a time i samom gradu Livnu. Godine 1995, u prostoriji FMGG-a otvorena je galerija sa stalnim postavom slika Gabrijela Jurkića, prema odabiru Ivice Šiška, akademskog slikara i profesora na ALU u Zagrebu, uz podršku ministarstva za kulturu Republike Hrvatske.
Osim stalnog postava slika Gabrijela Jurkića, u prostorijama samostana izložene su uz Gabrijelove i slike starih majstora, kao i suvremenih umjetnika (Fra A. Kaić, I. Šeremet, Lj. Lah, I. Šiško,…).
Napomena: Jurkićeve crteže pogledati u Kalendaru sv. Ante, Franjevačka provincija Bosna Srebrene, godina I.-XX., Sarajevo 1926.-1945. i u Katoličkom svijetu 1932-1941.

Mato Kaić (8. 10. 1885. - 25. 2. 1967.)
2026-02-25
Mato Kaić rođen je 8. listopada 1885. godine u uglednoj obitelji livanjskoga trgovca Ante Kaića. U rodnome Livnu stekao je osnovnu naobrazbu, potom školovanje nastavlja u Nadbiskupskoj velikoj gimnaziji u Travniku (1896./1899). Nakon treće godine vraća se u Livno gdje uspješno završava četvrti razred Trgovačke škole šk. god. 1900./1901.
Fotografsku kameru nabavio je najkasnije 1902. godine u Beču i u ranoj mladosti se počinje baviti fotografijom. Najstarija sačuvana fotografija Kaićeva opusa datirana je upravo 1902. i čuva se u Arhivu Franjevačkoga samostana na Gorici. Od tada pa do očeve smrti 1913. nesputan obvezama i zanesen umjetnošću često putuje, objektivom istražuje i snima dotad neviđene krajolike, znalački ih bilježi kamerom i otima od zaborava. Upravo u tom razdoblju nastaju prekrasni, sad već zaboravljeni prizori iz okolice Rijeke Dubrovačke (Sustjepana, gradske luke …), Splite i splitske gradske luke, Bačvica, Peristila, prizori s piljaricama na splitskom Voćnom trgu te Sinjske alke. K tomu treba dodati i mnoštvo urbanih i ruralnih livanjskih motiva i brojne portrete i autoportrete.
Nakon nagle očeve smrti krajem 1913. Kaić preuzima dio obiteljskih obveza i usmjerava interese na gospodarenje pilanom koju je unaprijedio suvremenom turbinom. Ni tada fotografiju ne zanemaruje, naprotiv tada nastaju prekrasne fotografije Kupreškog i Livanjskog polja, Malovana, Rilića i usputnih krajobraza. Desetak godina kasnije, kupovinom imanja uz rijeku Žabljak kraj Livna, započinje treća Kaićeva životna faza. Na imanju se bavi voćarstvom i povrtlarstvom koristeći pritom suvremene tehnike navodnjavanja poznate u susjednim razvijenim zemljama onodobne Europe. Kaićeva postignuća u voćarstvu i povrtlarstvu polovinom tridesetih godina XX. st. bilježe splitski dnevnici kao što je Jadranski dnevnik (1934., 1935.), a Hrvatski glasnik, 1940. zabilježio je da Kaić posjeduje lijep voćnjak do 600 voćaka. Neke od Kaićevih fotografija ovjekovječile su trenutke nastale na njegovu imanju kao npr. Berba graha na Matinu podu. Uz iznimnu folklornu i dokumentarističku vrijednost ovaj svjetlopis je s druge strane svojevrstan pečat Kaićeva fotografskog stvaralaštva. Prema riječima Kaićeve kćeri Vojislave to je posljednja fotografija koju je njezin otac snimio 1938. na svojem imanju u Žabljaku. Kaić je umro 25. veljače 1967. godine u 82. godini života. Pokopan je na groblju sv. Petra u Rapovinama kod Livna.
Ako je suditi prema baštinjenim fotografijama, možemo reći da je, poglavito u mlađim danima, često putovao, susretao mnoge ljude, a s nekima je iz toga vremena ostao vezan trajnim prijateljstvom. Osobito je njegovao prijateljstvo s Gabrielom Jurkićem s kojim su ga vezali rodni grad, rano djetinjstvo, školske klupe i ljubav prema umjetnosti.
Kaićevu bogatu ostavštinu od 327 negativa, pozitiva i djapozitiva na staklu darovala je 2007. Franjevačkome muzeju i galeriji Gorica – Livno njegova kći Vojislava Voja. Od tog broja 33 dijapozitiva su u boji. Ranijih godina Voja je svojem rođaku Ivi Kaiću darovala 50 očevih staklenih ploča, koji je za potrebe izložbe ustupio digitalne zapise svih ploča i ostavio ih u trajno vlasništvo FMGG – Livno. Osim staklenih ploča u muzeju se čuva i Kaićeva kamera, fotografska oprema i dio stručne literature. Sudeći prema sačuvanoj opremi i priboru te kompletima periodike o umijeću fotografiranja educirao se na izvorima.

Otvorenje izložbe ''Eros i Thanatos'' u Tomislavgradu
2026-02-27 19:00 - 21:00 | Kulturno-informativni centar Tomislavgrad, Tomislavgrad
S velikim zadovoljstvom pozivamo vas na Otvorenje izložbe pod nazivom ”Eros i Thanatos” hrvatskog slikara i kipara, akademskog umjetnika Tomislava Ostoje, koja će se održati u petak, 27. veljače 2026. godine, u 19:00 sati u Gradskoj galeriji Kulturno-informativnog centra Tomislavgrad.Izložba tematizira dualitet života i smrti, odnosno suprotnost između nagona za životom i iskustvom smrti, nadahnut Freudovim promišljanjima o temeljnim ljudskim vrijednostima i egzistenciji.Radovi Tomislava Ostoje spajaju kiparstvo i slikarstvo, odražavajući bogatu maštovitost i jedinstvenu arhitektoniku umjetničkog izraza.Tomislav Ostoja rođen je 20. kolovoza 1931. godine u Splitu. Školovao se u Splitu i Zagrebu, gdje 1952. započinje studij kiparstva na Akademiji likovnih umjetnosti, a diplomirao je 1957. godine u klasi profesora Antun Augustinčić, nakon čega usavršavanje nastavlja u njegovoj Majstorskoj radionici. Cijeli svoj radni vijek djelovao je kao slobodni umjetnik, stvarajući u Zagrebu i posvećujući se isključivo umjetnosti.Iz predgovora hrvatskog povjesničara umjetnosti i likovnog kritičara Stanka Špoljarića o samoj izložbi izdvajamo:”U stamenoj arhitektonici s jekom unutrašnje gustoće forme otkriva se gordost tjelesnosti epske harmonije, ali i iskoraci k lirskom. U ekspresiji bez forsiranog grča Ostoja naznačuje i znakovitost simboličnog te impulsima kiparskih arterija višestranih pročelja nadilazi puku likovnu činjeničnost. Skulpture uvjerljive vrijednosne pojavnosti, i nazivima, uz ona neutralna, kao Kompozicija, govore zračenjem silnica o sadržajnim rasponima u Dodirivanju, Srastanju, lzlasku iz tišine, Uzidanim ljubavnicima, Slomljenom srcu (predlošku za spomenik u Vukovaru)…”Pozivamo Vas da svojim dolaskom uveličate ovu večer umjetnosti, te budete dio posebnog kulturnog događaja 27. veljače 2026. u Tomislavgradu.

dr. fra Mihovil Sučić (26. 6. 1820. - 3. 3. 1865.)
2026-03-03
Dr. fra Mihovil Sučić, krsnim imenom Stjepan, rođen je 26. lipnja 1820. godine
u Livnu od roditelja Petra Sučića i majke Ruže rođene Gelić iz Šujice. Osnovno
obrazovanje stekao je u Livnu. Budući da je izrazio želju postati svećenikom
redovnikom, upućen je u Fojnicu na dalje školovanje. Primljen je u novicijat 14. srpnja
1837. godine. Nakon završenog novicijata u Fojnici 1838. odlazi u Veneciju na
filozofsko-teološki studij. Za svećenika je zaređen 1843. godine.
Nakon završenog studija filozofije i teologije u Veneciji, fra Mihovil
tijekom 1845. godine dobiva dopuštenje crkvenih i redovničkih vlasti za studiranje
medicine i kirurgije u Padovi. Studij medicine i kirurgije završava 1851. godine.
Potom se vraća u Bosnu gdje se posebice posvećuje apostolatu medicine,
obavljajući medicinsku praksu karitativno, udruženo sa svojim franjevačkim
poslanjem. Tako je istodobno bio članom svekolikog franjevačkog bratstva, a i
članom univerzalnog liječničkog bratstva koje neprekinuto traje otkako se liječništvo
začelo, preko Hipokratove liječničke deontologije do današnjih dana.
Izgleda da se po povratku u Bosnu fra Mihovil uglavnom bavio liječništvom, a
manje pastoralnim radom. Jedan kroničar bilježi: “Teško je i pojmiti što sve morade
pretrpjeti u obavljanju liječničke službe dr. fra Mihovil. Nije bilo fijakera ni željeznica,
nego torbu s kirurškim instrumentima na rame i štap u ruke pa je tako obilazio sela i
gradove svuda svoju izvanrednu vještinu pokazujući. Bolesnik, čim bi čuo da dr. fra
Mijo hećim /kako su ga u narodu popularno zvali/ dolazi, odmah bi se sretnim osjetio,
znao je da mu dolazi vješti i ljubežljivi liječnik, koji ne traži svoju korist, nego jedino
ozdravljanje bolesnika”. O njegovom umijeću i savjesti pričalo se po Bosni.
Krajem veljače 1865. godine bi pozvan u Šujicu da pomogne pri porodu jednoj
muslimanki. Pomoć je bila djelotvorna, majka i dijete spašeni su. Ako je vjerovati
narodnoj predaji, fra Mihovil je tu pacijenticu porodio carskim rezom. Međutim, sati i
sati pješačenja, surova i nemilosrdna zima, te zdravlje koje je već bilo narušeno
učinili su svoje. Fra Mihovil je obolio od teške upale pluća i umro u Livnu 3. ožujka
1865. Imao je samo 45 godina.
Pokopan je na livanjskom groblju Gorica, a njegov velebni nadgrobni
spomenik podigoše livanjski franjevci tri godine nakon njegove smrti. Golemi kameni
blok, 3,5 m visok križ, sarkofag 3,80 dug i 1,5 m širok i 1,90 visok, dominira grobljem.
Na spomeniku piše: “Žertva ljubavi krstjanske, pade 3. ožujka 1865. V. C:O:
MIHOVIL SUČIĆ, rođen u Livnu, red S.O. FRANJE, naučitelj ljekarstva i ranarstva
dobi 45”. Nešto niže: “KOMU zafalna bratja redovnici zgroznim suzam staviše
spomenik ovaj 1868”. Ispod toga “Dovuče iz Žabljaka obitelj Ivana MIHALJEVIĆA iz
Zagoričana, spomocju obitelji Mate MIHALJEVIĆA iz Potočana na 28 volovah”.
Povijest liječništva u Bosni, uz ljekaruše kojima su se bavili bosanski franjevci,
obilježena je i likom fra Mihovila Sučića. Dr. fra Mihovil Sučić, liječnik i teolog, u svom
je liječničkom djelovanju primjenjivao suvremene metode liječenja, služio se
suvremenom medicinskom literaturom i instrumentarijem u izoliranim bosanskim
vrletima. Analizirajući njegovo liječničko djelovanje, može se reći da je fra Mihovil
Sučić, liječnik i kirurg, u bosansko-hercegovačkoj zdravstvenoj zaštiti načinio
prekretnicu, budući da je on zdravstvenu zaštitu podigao na znanstvenu razinu.
Unatoč teškim i nemirnim vremenima u kojima je živio i djelovao dr. fra Mihovil Sučić,
vremenima ispunjenim nepovjerenjem i podjelama, s jasnom granicom između
pojedinih naroda i vjera, on je istraživač koji je vođen radoznalošću, koji je spreman
na profesionalni izazov, koji se upušta u nove zahvate, koji liječi i pomaže svim
bolesnicima bez obzira na njihovu vjeru, spol ili socijalni status.
U livanjskom Franjevačkom muzeju i galeriji kao trajna i draga uspomena na
tog u svom poslu neumorna liječnika i kirurga čuvaju se: kožna torba sa zubarskim
instrumentima, apotekarskom vagom, žljebastom sondom, iglama za punkciju i
noževima; zatim kirurški instrumenti, anatomski atlas iz 1838. godine i 60 tomova
stručnih knjiga na latinskom i talijanskom jeziku.

Predstavljanje knjige Julienne Bušić u Tomislavgradu
2026-03-06 19:00 - 20:30 | Skupština Hercegbosanske županije, Kralja Zvonimira 32, Tomislavgrad, 80240, Bosnia and Herzegovina

Animirani film "Skakutavci" u livanjskom kinu
2026-03-06 19:30 - 21:30 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Predstava “LIKE ZA ISTINU” u Livnu
2026-03-10 08:00 - 17:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

„Mag iz Kremlja“ u livanjskom kinu
2026-03-13 19:30 - 21:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Vladimir Džanko (20. 3. 1932. - 29. 8. 2018.)
2026-03-20
Vladimir Džanko, slikar (Mladeškovci kraj Glamoča, 20. III. 1932). Malu maturu položio u Livnu 1948, Državnu školu za slikarstvo i umjetne zanate završio u Sarajevu 1953 (B. Subotić). Neko vrijeme radio kao scenograf u Narodnom pozorištu u Banjoj Luci te predavao u gimnaziji u Tuzli. Diplomirao na Akademiji primenjene umetnosti u Beogradu 1962 (V. Grdan – slikarstvo, M. Zlamalik – plakat, I. Tabaković – keramika). God. 1963. dolazi u Osijek, gdje je do 1967. scenograf u HNK, potom likovni pedagog, od 1978. voditelj kolegija za predškolski odgoj na Pedagoškom fakultetu i od 1992. ravnatelj Galerije likovnih umjetnosti. — Najčešće slika uljem, akvarelom i pastelom, radi crteže olovkom i perom. U početnoj je fazi pod znatnim utjecajem akademije, s izraženom linearnošću u oblikovanju slike. U Osijeku i u slavonskom podneblju taj utjecaj pomalo slabi. Iako rodom iz kamenita kraja, Dž. se suživljuje s nizinskim krajolikom te slika slavonski pejzaž (šume, polja, vode) na intimistički način, u lakoj rasvjeti na dalekim horizontima ili u oblačju. Prikazuje i kuće, osobito seljačka dvorišta. Kompoziciju gradi tonovima boje (pretežito tamnozelene, smeđe i sive), a potez mu je kista često brz, leteći, što slikama daje osobnu notu i draž trepetljivosti. Nasuprot idiličnu plenerizmu ranijih pejzaža, njegove ratne vedute Osijeka (akvareli iz 1991) imaju obilježja ekspresivnoga kolorizma: ratna je kataklizma predočena u srazu snažno crvenih i plavih tonova i difuznoj strukturi motiva. Bavi se i ilustriranjem književnih djela. Samostalno je izlagao u Osijeku (1963–64, 1966–67, 1969, 1976–77, 1980, 1982, 1986, 1988, 1991), Našicama (1969), Vinkovcima (1975), Göteborgu (1977, s I. Hermanom), Dubrovniku (1984), Đakovu (1987) i Nersingenu u Njemačkoj (1989). Sudjelovao na izložbama podružnice ULUH-a (HDLU-a) za Slavoniju (od 1966), na Bijenalu Slavonaca (od 1967), izložbama baranjske (od 1975) i iločke likovne kolonije (od 1977), izložbama Slavonski pejzaž XIX. i XX. stoljeća (Osijek 1976), Suvremeni osječki slikari i kipari (Osijek i Brantford u Kanadi 1977), Osječki ratni atelijer (Köln 1992) i dr. — God. 1970. dobio je Nagradu grada Osijeka za slikarstvo.
Vladimir Džanko, Motiv iz Karlovca, ulje na platnu, 2005.

Animirani film "David" u livanjskom kinu
2026-03-20 19:30 - 21:00 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Obilježavanje Svjetskog dana poezije u Kupresu
2026-03-21 18:00 - 20:00 | Hrvatski dom Kupres, Kupres, Bosnia and Herzegovina

Korizmeni recital "CIA CRUCIS" u Livnu
2026-03-21 19:00 - 21:00 | Župna crkva Svih Svetih Livno, Gabrijela Jurkića b.b., Livno, 80101, Bosnia and Herzegovina

Bajramski program u Livnu
2026-03-21 19:00 - 21:00 | Bošnjačka zajednica kulture Livno, Kalajdžinica 37, Livno, 80101, Bosnia and Herzegovina

Promocija knjiga "Mala Biblija u slikama" i "Svirači čarobnih frula" u Tomislavgradu
2026-03-23 19:00 - 20:30 | Skupština Hercegbosanske županije, Kralja Zvonimira 32, Tomislavgrad, 80240, Bosnia and Herzegovina

Mali Teatar dolazi u Livno s veselom predstavom „Koko u školi za klaune“
2026-03-25 19:00 - 20:30 | Narodno sveučilište Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Uskršnji šahovski turnir u Kupresu
2026-03-28 17:00 - 20:00 | Hrvatski dom fra Filip Kunić, Suho Polje, Kupres, 80320, Bosnia and Herzegovina

Izložba "Vidljivi i nevidljivi Camino" - Damira Barešića u Tomislavgradu
2026-03-28 18:00 - 19:00 | Kulturno-informativni centar Tomislavgrad, Tomislavgrad

Animirani film "Balto" u Kupresu
2026-03-28 18:00 - 19:30 | Hrvatski dom Kupres, Kupres, Bosnia and Herzegovina

Promocija knjige "Između tri točke" u Tomislavgradu
2026-03-28 19:00 - 20:00 | Kulturno-informativni centar Tomislavgrad, Tomislavgrad

Uskrsna tucijada u Glamoču
2026-04-05 | crkva sv. Ilije proroka, Nikole Bojinovića 19, Glamoč, 80230, Bosnia and Herzegovina

HALIL TIKVEŠA / SINERGIJA SVJETLOSNIH GRADACIJA
2026-04-09 19:30 - 21:00 | Franjevački muzej i galerija Gorica Livno, Livno, Bosnia and Herzegovina

Premijera filma "260 dana" u Kupresu
2026-04-10 19:00 - 20:30 | Hrvatski dom Kupres, Kupres, Bosnia and Herzegovina
